RESEBYRÅ
OM DU ÄLSKAR LIVET, ÄLSKAR DU FRANKRIKE
Mina juveler! Jag har blivit bestulen! Någon har stulit mina juveler!
Hjälp! Polis!
Mina diamanter är borta! Hjälp!
Hjälp! Kalla på polis!
Mina juveler har stulits!
Ni hade bara en man att bevaka! Någon som bor på ett av de flottaste hotellen i Cannes,
som kommer och går helt öppet, och ni lät honom slinka er ur händerna!
ÄR KATTEN PÅ SPRÅNG IGEN?
ÄR FÖRE DETTA FASADKLÄTTRAREN JOHN ROBIE I FARTEN IGEN?
FASHIONABLA SEMESTERORTER BLIR REGELBUNDET BESTULNA.
MOTSTÅNDSRÖRELSENS HJÄLTE TRODDES HA BÖRJAT ETT NYTT LIV.
Polisen kommer.
Herr Robie?
Herrarna vill tala med er.
Tack, Germaine.
- Lepic. - Mercier.
Herr Robie, vi representerar lagen.
Vi gör förfrågningar angående några juvelstölder.
Vi tror att ni har upplysningar som kan underlätta vår utredning.
Kan ni vara vänlig att följa med oss till vårt kontor i Nice?
Går det bra om jag byter om först?
Varsågod.
Mercier, följ med.
Stanna!
Vad gör ni?
Tycker ni det är roligt att jaga folk på det här viset?
Jag är en hederlig människa! Jag betalar min skatt!
Ursäkta mig!
Ah, Bertani. Fullt pådrag...
- Prata engelska. - Ok.
Ni hade bråttom iväg?
- De kom för att hämta mig. - Polisen?
- Fem stycken. - Du är givetvis oskyldig?
Jag har inte stulit några juveler på 15 år.
- Ärlighet! - Det känns bra.
Vad tycker du om mitt kök? Går som på räls, eller hur?
Precis som vårt underjordiska gäng under kriget.
Skära, strimla... Precis som på den gamla goda tiden.
De tror att jag är skyldig till rånen, eller hur?
- Ni satt ju i fängelse ihop. - Och nu misstänks vi för allt.
Jag har tvingat dem att bli ärliga.
Jag ville inte att de skulle bryta mot de villkorliga domarna och hamna i fängelse igen.
Om jag hamnar i fängelse släpper de aldrig ut mig igen.
Jag kom hit för att upplysa dig och de andra om att jag är oskyldig.
Jag kanske tror på dig, men dina kamrater är arga och känner sig svikna.
Det skulle inte förvåna mig om de begick stölderna själva.
Enkla, obildade män?
- Nej, Robie. - Herr Bertani?
Ursäkta mig, plikten kallar. Gå inte er väg.
Hallå, Foussard.
Stick iväg, Robie!
Ställ ner flaskan! Och gå tillbaka till arbetet!
Och det snabbt! Ok?
Det är lunchrusning! Ingen tid att spilla!
Tillfälligheter kan vara förödande.
Allt pekar på att det var du, men du hävdar att du är oskyldig.
Inte bara hävdar, jag insisterar!
Jag förstår inte hur tjuven kan härma mig så skickligt.
Han känner till min teknik... kanske någon inom polisen.
Han väljer de perfekta offren och de rätta stenarna.
Klättrar på väggar, hoppar över tak och försvinner spårlöst.
Precis som John Robie, "Katten"?
- Du tror mig inte! - Du är lika nervös som en katt.
Om någon fångade honom, skulle vi alla gå fria.
Säkerligen.
Polisen jagar fel person. Någon måste jaga den skyldige.
- En vacker dag gör han ett misstag. - Det finns bara en lösning.
Jag måste fånga honom själv.
Kan du lyckas bättre än polisen?
Jag är den ende som kan det, för jag kan föregripa honom -
- lista ut vad han ska göra härnäst och ta honom på bar gärning.
Om du åker fast, kommer ingen att tro dig.
Vem tror mig nu? Tid är det största problemet.
Jag måste haffa honom omedelbart.
Jag behöver vara bättre informerad än han är.
Vem som har värdefulla juveler, till exempel?
Och var de bor, var de förvarar stenarna, när de går till sängs, hur mycket de dricker.
Om de har hundar, pistoler, tjänstefolk, försäkring.
Jag kan hjälpa dig, för gammal vänskaps skull.
- Vad har du? - Jag kom precis ihåg en sak.
En man kom hit för två dagar sen.
- Jag ogillade honom. - Varför?
Han frågade mig om brott och brottslingar.
Mig, en hederlig restaurangägare?!
- Vet han något om stölderna? - Han ställde märkliga frågor.
Jag svarade inte. Sen frågade han om mina gästers juveler.
Jag tänkte: "Du har nåt med den nya Katten att göra. "
"Du kanske är den nya Katten. "
Herr Bertani, polismästare Lepic är där ute.
- Är han ensam? - Nej, de är två.
Polismästaren är här. Inga tricks, ok?
Fortsätt arbeta! Jag tar hand om det. Jag pratar med honom.
- Har din dotter avslutat inventeringen? - Nej, men hon bör inte blandas in.
Föredrar du att sova i fängelset inatt? Ta med herr Robie till henne.
Foussards dotter skjutsar dig till strandklubben i Cannes.
Vi kontaktar dig där.
Hallå. Allihop, var snälla lyssna på mig.
Jag vill veta om någon av er har sett herr Robie.
Inga svar alltså?
Snuten är här. De är ute efter herr Robie.
Bertani vill att du kör honom till Strandklubben.
Vad väntar du på?
Hörde du vad jag sa? Skynda dig!
- Då åker vi, herr Katt. - Gör mig en tjänst, Danielle.
- Kalla mig inte Katten. - Jag gör bara en tjänst om dan.
- Kan du göra som din far säger? - Strök jag er mothårs?
Som ni vill! Ni lär höra av mig!
- Robie åker sin väg! - Låt oss hitta en telefon.
- Du blöter ner oss! - Det är sant som de säger.
- Katter gillar inte vatten. - Säg inte det ordet igen.
- Man borde aldrig ångra sitt förflutna. - Jag ångrar bara en sak.
Att du aldrig friade till mig?
Nej, att jag lärde dig tala engelska.
Du lärde mig bara substantiven, adjektiven lärde jag mig själv.
- "Katt" är ett substantiv. - Inte när du säger det.
För dig betyder det spänning, fara, välstånd.
Vad tycker du om det ordet, "välstånd"? Det betyder rikedom.
- Vad syftar du på? - Inget.
Jag föreställde mig bara dig i din dyra villa -
- där du njuter av livet, medan vi får slava för småpotatis.
Jag arbetar också - jag odlar druvor och blommor.
Och rubiner och diamanter och pärlor.
Skolan har börjat igen.
Professor Robie vill tala om dåligt uppförande och smisk.
Jag har redan tagit min examen! Ska du åka till Sydamerika?
Nej, bara till strandklubben i Cannes.
Jag har alltid drömt om att åka till Sydamerika.
Jag har hört att det är jungfrulig mark.
Jag kan laga mat, sy -
- hålla mun och sälja stulna juveler på svarta börsen.
Du tror väl inte att jag är skyldig till de nya stölderna?
Jo, det tror jag.
Det gör även din far och kompisarna från motståndsrörelsen.
Men med den skillnaden att de är ursinniga på dig, det är inte jag.
Hör på här, det var länge sen jag stal. Jag har suttit i fängelse.
Jag vet. Fängelset bombades, ni flydde och blev hjältar i motståndsrörelsen.
Jag tog värvning för att jag ville gottgöra för allt dumt jag gjort.
Jag har inte stulit sen dess.
Jag vet inte vad du vill, men jag vet att din benådning är värdelös.
Det var inte benådning utan villkorliga frigivningar, vi kämpade i sex år för dem-
-vi som överlevde.
De betyder inte så mycket idag.
De är åtminstone inte indragna.
- Så inget Sydamerika? - Nej, bara strandklubben i Cannes.
Då är det bäst att vi skyndar oss.
Det är förmodligen polisens flygplan.
Hej, dumskalle, strömbrytaren!
- Vad gör han nu? - Han flyger över oss igen.
- Bra, vinka åt honom. - Tänk om han inte är min typ?
Vinka ändå och låtsas att du är en söt tjej ute på en åktur.
Då så...
Inte så söt! Vi vill ju bli av med honom.
- Hur långt har vi kvar? - Ungefär en kvart.
Gå in nära stranden och stanna till vid de andra båtarna.
- Och sen? - Jag hoppar av.
- Jag lämnar mina kläder här. - Du som ville hålla låg profil!
Ingen känner igen mig i de här.
Ni har telefon.
- Hallå? - Mannen jag berättade om...
...han som frågade om juvelerna.
Han väntar på dig på blomstermarknaden i Nice.
Han hittar dig. Jag sa att du skulle kasta upp ett mynt i luften.
Klave?
HH Hughson, Lloyd's i London.
Är det ni som känner till vem som äger traktens finaste juveler?
- Vi försäkrar de värdefullaste. - Försäkringar... Är inte det hasardspel?
Kan vi kalla det vadslagning?
Ja, det låter bra, för jag har en högoddsare till er.
Lite hjälp mot en del av era förluster.
- Herr Bertani sa just det. - Är ni intresserad?
Förslaget låter lockande, om än något ovanligt.
Betyder det ja eller nej?
- Bäste Herr Robie... - Smith.
Förlåt. Har ni någonsin varit gift?
- Nej, men vad spelar det för roll? - Det kan hjälpa er att förstå mitt problem.
Jag har två hustrur: Felicity - Gud nåde henne - och Londonkontoret.
Jag måste vara trogen bägge.
Skulle de ogilla att ni gav mig en lista över era kunder?
Officiellt sett anses ni vara en oerhört hög risk.
På återseende.
Ett nöje att träffa en försäkringsagent som gillar att betala ut ersättning.
- Inofficiellt sett så finns det hopp. - Jag tänkte väl det.
- Vi tar en stor risk bägge två. - Vad händer er om jag åker fast?
- Jag blir utskämd och kanske varnad. - De kan låsa in mig på livstid.
Ni valde fel yrke.
Låt oss klargöra att det är jag som gör er en tjänst.
Jag tar alla risker och ni återfår juvelerna.
Herr Smith, bara en ärlig man kan vara så dåraktig.
- Hur lång lista behöver ni? - Bara de översta sex namnen.
Något mer?
Adresser, vanor, beskrivningar av stenarna och deras infattningar...
Tänk om den hamnar i fel händer?
Det kanske den redan har, om ni inte själv är tjuven. Var bor ni?
Carlton, Cannes.
Nej, nej, nej! Snälla damen!
Ni där borta! Kan ni inte hjälpa mig!
Nej, nej, nej, nej.
Släpp mig din gamla hagga!
Nej, nej, nej! Släpp mig!
Stanna! Polis!
Är du nöjd nu?
Nej, min gode vän, inte mitt på dagen.
Middagen är serverad!
Tack, Germaine.
Ta med det till bordet.
Kom nu.
Med tanke på omständigheterna, tycker ni det är så bra att skylta så öppet?
Han har inte lämnat villan på åratal.
- Vad tycker ni om stället? - Fantastiskt.
Det är rena paradiset, den perfekta platsen att dra sig tillbaka på.
Den där listan över kunder som äger värdefulla juveler.
- Varför avnjuter vi inte lunchen först? - Jag vill inte verka otålig...
...men jag måste hitta bevis som övertygar fredsdomaren.
De har en trevlig sed här...
Provisorisk frihet baserad på bristande bevisföring.
Det kan bli kortvarigt för mig.
- Ni var med i den underjordiska armén. - Motståndsrörelsen.
- Dödade ni många? - 72.
Det gläder er säkert att höra att ingen av dem var försäkrad...
Ni har uppenbarligen god smak i alla avseenden.
- Hur blev ni... Varför...? - Varför började jag stjäla?
För att leva gott -
- för att åtnjuta en viss livsstil som jag vill behålla.
- Så ni var avsiktligt ohederlig? - Jag gjorde mitt bästa.
Jag trodde att ni hade nån snyfthistoria till försvar -
- som att er mor övergav er och er far slog er...
Nej, jag var trapetsartist på en kringresande cirkus.
Den lades ner, så jag använde min begåvning på ett mer lönsamt sätt.
Är det er enda ursäkt?
Jag stal bara från folk som hade råd. Er tallrik.
- Det är Quiche Lorraine. - Jag har hört talas om det.
- Det ser utsökt ut. - Ja.
Det smakar ljuvligt. Smördegen är så luftig.
Germaine har en oerhört lätt hand.
Det märks.
Hon ströp en tysk general en gång... Helt ljudlöst.
Vilken fantastisk kvinna...
Så ni var en modern Robin Hood?
Ni gav bort större delen av behållningen?
Behöll allt för egen del. Jag var en simpel tjuv helt enkelt.
- Som ni. - Sakta i backarna...
Har ni nånsin stulit ett askfat eller en handduk från ett hotell?
Souvenirer... De förväntar sig det.
Ni får väl ersättning för alla måltider ni äter i tjänsten?
Nu åt ni gratis. Kommer ni att dra det från ert omkostnadskonto?
- Nej, det vore dumt, eller hur? - Javisst.
Ni är en tjuv. En amatör, förstås.
Men nu kan ni sympatisera med oss yrkestjuvar.
- Jag förstår inte. - Se det så här...
- Ni ångrar väl att ni stal askfaten - Nu gör jag det...
Ni kommer att ångra att ni inte drog av lunchen.
Jag drar inte av varje liten utgift. Det har jag inte tid till!
En vacker dag ångrar ni det.
Ni blir inte efterlyst så fort ett askfat saknas.
Men om ett diamantarmband försvinner, skyller man genast på mig.
Ni måste inte bevisa er ärlighet resten av ert liv.
Låt oss komma till saken... Listan.
- Vad står på? - Jag upplyste polisen om era planer.
- Jag väntade mig inte att de skulle gilla dem. - Du har fel, de tyckte idén var strålande!
För de hoppas att ni gör ett misstag och förser dem med bevis mot er.
Det skulle väl vara därför...
- Tänk om det misslyckas? - Ni talar för döva öron.
En gedigen lista. Ta lite mer vin, Hughson.
Ja, det är nog bäst.
Om jag ändå hade känt nån i försäkringsbranschen när jag var ny.
Mitt första offer skulle nog vara Fru Stevens -
- amerikanskan med diamanter som har en dotter. Känner ni dem?
Jag ska äta middag med dem imorgon. Jag kanske kan ordna ett möte.
I den här branschen kan man inte vara så uppriktig. Kom ihåg det.
Vore det inte bättre om ni förvarade juvelerna i hotellets kassaskåp?
Låt inte som en försäkringsagent! Jag köpte dem för att använda dem.
Lägg undan plånboken. Ni kan väl fuska lite med omkostnadskontot.
Dricksen inkluderad.
Typiskt Frankrike.
Alla får dricks, var sig de förtjänat det eller ej. Sån är lagen.
Du klagar alltid när det gäller dricksen.
Det är just det privilegiet jag just har betalat för.
Nu går vi till kasinot. Jag vill spela.
Jag kan lika gärna posta pengarna... Nej, Pierre, jag har inte råd.
Stilig! Honom skulle jag gärna köpa åt dig.
- Mamma! - Kom nu.
- Herr Hughson kanske inte gillar spel. - Alla gillar att spela, du med.
Jag hyser en utpräglad motvilja mot det.
Är vinstmöjligheterna de rätta, då spelar du.
Är de oäkta? Verkligen? Är de bara bijouterier?
Vad de kan nu för tiden! Det ser nästan helt äkta ut.
Bättre än det vi har i Oregon.
- Det är det mesta! - Tack.
Jag föredrar baccarat. Varför stannade vi vid den här snurrande ficktjuven?
Ser man på?
Inga fler insatser!
- 31, svart! - Nya insatser!
Mina damer och herrar, lägg era spel.
Jag ber så hemskt mycket om ursäkt.
Ni behöver inte be om ursäkt, inget allvarligt.
Men, frun... den spelmarken var värd 10000 franc.
Frun, gentlemannen här säger att det var en marker värd 10000 franc.
Hon kanske inte... Frun, om ni inte tror mig, så...
Tack, jag litar på er också. Jag ska inte räkna dem.
Om Jeremiah ändå vore här!
Allt hattande från Palm Springs till Sankt Moritz till Rivieran-
-tyckte han var dumheter.
Han skulle inte ha velat vara nån överklassig dagdrivare-
-om det så hade skänkt honom evigt liv.
Han fick som han ville! Var är ni ifrån, herr Burns?
- Oregon. - Jeremiah skulle ha gillat er.
Ni står med bägge fötterna på jorden, precis som han.
Han insåg aldrig hur värdefull jorden var som han stod på.
- Vi hade en ranch. - Mamma, snälla...
Herr Burns är säkert intresserad. Vi hade en ranch, en mindre sådan.
Inga rörledningar. Mitt ute i ödemarken.
Jeremiah fick aldrig veta att han satt på 20 miljoner fat olja.
Tacka vet jag bourbon. Champagnen kan de hälla i Engelska kanalen.
Varför vänta i 80 år innan man dricker det?
Stora vinodlingar, enorma vinfat som lagras i evighet-
-stackars munkar som provsmakar-
-så nån dam i Oklahoma kan säga att det kittlar i näsan!
Mamma, vi borde gå till sängs.
Ingen kallar mig Jessie längre.
Herr Burns, kan ni kalla mig Jessie?
- Med nöje. - Bra.
Herr Hughson, kan ni kalla mig Jessie?
- Om ni vill. - Jag vill.
- Herr Burns, var det timmer? - Det stämmer.
Varför har ni inte gjort närmanden till min dotter? Och säg inte: "Men, mamma!"
- Herr Burns, ni svarade inte på min fråga. - Väldigt söt.
Lågmält attraktiv.
Alldeles för beskedlig. Jag skulle aldrig skickat henne till flickpension.
- De pensionerade henne! - Kom nu, mamma.
Dags för sängen, där jag kan krypa ihop med mina juveler.
De må vara unika och underbara -
- men jag skulle hellre ha 100000 Jeremiah.
- Jag ska också gå till kojs. - Får jag följa er till er svit?
- Så omtänksam av er. Kom nu, Jessie. - Tjänar ni mycket på timmer?
Byggbranschen blomstrar för tillfället.
Har ni något emot att jag kollar upp er?
Inte alls. I vilket syfte?
Vore jag i Frances ålder, verkar ni för bra för att vara sann.
Tack, herr Burns. Det finns inte mycket timmer här i trakten.
Varför kom ni hit till Rivieran?
För att träffa en charmant dam som ni.
Nu tänker jag verkligen kolla upp er!
- Ska ni inte gå in? - Mitt rum är därborta.
Hur mycket stal han för?
Stenarna var försäkrade för 35000 dollar.
En del vinner, andra förlorar...
Stackars er som måste rapportera förlusten till huvudkontoret.
Jag försäkrade fru Leroux personligen.
Ni vet i alla fall att tjuven... Vad är det han kallas?
- Katten. - Just det.
Nu vet ni att han är kvar här. Det är alltid något.
Fru Stevens, kan ni inte lägga juvelerna i hotellets kassaskåp?
- Ska jag bära kassaskåpet runt halsen? - Inte direkt.
Ert bolag hamnar alltid i chock så fort något stjäls.
Hade ni ingen tåga skulle ni inte låtit försäkra mig.
- Vill ni dra er ur? - Blir ni bestulen, får ni ersättning.
Men vi kan inte ersätta deras affektionsvärde.
De juvelerna har lika mycket affektionsvärde-
-som en tågbiljett.
De är vackra och de gör det möjligt för min dotter-
-att slippa skämmas över mig... för mycket.
- God morgon, herr Hughson. - God morgon.
- Herr Burns. - Ni ville träffa mig.
Tänkte vi kunde ta en simtur, eller sola om ni inte är sportig av er?
Jag tror att jag kan hålla mig flytande.
Herr Hughson har berättat om en stöld som begicks inatt.
Vem?
Fru Leroux, hustru till en högt uppsatt ämbetsman. 35000 dollar!
Så synd. Ni borde jobba i en lyckligare bransch.
Den berömda juveltjuven Katten är lös igen.
Det är din tur, mamma.
Jag är försäkrad.
- Jag hämtar mina badbyxor. - Jag kommer ner om några minuter.
- Lycka till med jakten, Hughson. - Vänta lite.
- Skulle inte vi...? - Skulle inte vi vadå?
- Igår pratade vi om att åka upp... - Upp?
- Upp med bergbanan. - Såna högtflygande planer!
Vad gör ni i eftermiddag?
Jag har fått en lista över villor som uthyres.
Ska ni ta en lång semester?
Jag kanske rent av flyttar hit.
Några av villorna är i dåligt skick. Taken måste granskas ordentligt.
Gräm er inte över rånen, Hughson. Det är inte ens era pengar.
Ska jag be någon att presentera oss?
Nej, jag undrade bara vilket håll vi skulle åt.
- Medelhavet brukar ligga hitåt. - Då prövar vi det.
Ni har ett meddelande.
Tack.
ROBIE. DU HAR GJORT SLUT PÅ 8 AV DINA 9 LIV. SÄTT INTE DET SISTA PÅ SPEL.
Du begick en fantastisk stöld igår kväll.
Rutinjobb.
Igår stal du en förmögenhet och idag solar du med en amerikansk skönhet.
Det är därför jag behöver en förmögenhet.
- Är hon ditt nästa offer? - En vän man kan ha nytta av.
Dina vänner från motståndsrörelsen, som jobbar på restaurangen -
- kallade polisen för hemska saker när ni släpptes igår.
Får man fråga vem som tipsade polisen om blomstermarknaden?
De skulle aldrig tjalla.
Någon gjorde det.
Men de skulle glädjas om du åkte fast nästa gång.
Så skönt att jag har vänner.
- Det vore nog bäst om du åkte fast. - Varför då?
De tycker att det vore synd att tvingas döda Katten.
Det gör allt för att undvika fängelse.
Polisen vill bura in mig. Mina gamla vänner vill döda mig.
- Katten vill jaga mig ur stan. - Vad menar du?
Han skickade ett meddelande. Jag verkar sväva i fara.
Är det inte dumt att stanna här och inte veta vad som händer med dig?
Om du vore i Sydamerika med mig, så vet du vad som händer.
Bägge alternativen låter farliga.
Vore det inte trevligare att dö av kärlek?
Jag har fått vatten i örat.
Du vet vilka typer som jobbar på Bertanis.
De kommer att skada dig.
Ja... Jag måste tillbaka.
Vad har hon som inte jag har, förutom pengar?
Och det har du gott om.
Danielle, du är bara en flicka. Hon är en kvinna.
Varför köpa en begagnad bil, när en ny är billigare.
Den går bättre och varar längre.
Min gamla bil åkte sin väg.
Nej, den förvandlades till en amfibie. Jag ville se vad som var så intressant.
- Och kanske få bli presenterad. - Ni sa inte vad ni hette.
- Danielle Foussard. - Fröken Stevens.
Goddag, fröken Foussard. Herr Burns har berättat så lite om er.
- Vi träffades för några minuter sen. - Just det, några minuter sen.
För några minuter sen? Ni låter som gamla vänner!
Alla är så varma och vänliga i Frankrike!
Jag undrade var man kan hyra vattenskidor. Ska jag lära dig?
Tack, men jag var kvinnlig mästare i Florida förra säsongen.
- Det var bara ett förslag. - Pratade ni om vattenskidor?
Det såg ut som om ni böjde oregelbundna verb.
- Säg något snällt, Danielle. - Hon ser äldre ut på nära håll.
Ett barn tycker att alla över 20 är gamla.
Ett barn? Ska vi diskutera det på grunt vatten?
- Har ni trevligt, herr Burns? - Visst, det är skönt i solen.
Det är för mycket för mig. Vi ses på hotellet.
Du sa aldrig varför franska kvinnor är mer förföriska än amerikanska.
Nog vill jag säga dig ett och annat...
Varsågod.
Har du tid för mig nu?
- Förlåt att jag var borta så länge. - Jag trodde att det skulle ta längre tid.
Vad sägs om en drink ikväll vid S-tiden?
Vi kan prata om det på vägen.
- Vart då? - Du ska ju hyra en villa.
- Att välja en villa är personligt. - Jag har bil.
Och en picknickkorg med kyckling och öl.
Det blir en tröttsam, dammig resa...
Du kommer att åka vilse. En främling som inte talar språket?
Jag tänkte skaffa en engelsktalande chaufför.
Här har du en! Du får rabatt.
- Och slipper att ge dricks. - Ett generöst förslag...
- För generöst för att motstå. - Det brukar mina förslag vara.
- Var är din bil? - Därborta.
Jag verkar inte komma undan, så då åker vi.
Jag har väntat hela dan på att du ska säga något om att jag kysste dig.
Hemma i Oregon hade du ansetts vara envis.
- Var i Oregon? Rogue River? - Var är du född?
I en taxi, halvvägs till BB.
Jag har bott i 27 städer.
- Är det någon som jagar dig? - Pojkar.
Du behöver inte fly längre.
När min far dog, hittade vi olja. Det var då jag började resa.
- Jagade pojkarnas fäder dig? - Ja.
Jag misstänkte att de var ute efter mina pengar.
Imponerande.
Hemma i Oregon hade du ansetts vara rik och envis.
- Pengar kan köpa de flesta. - Tror du på det?
- Jag har ju bevisat det. - Du är besynnerlig.
- Är det bra eller dåligt? - Bra.
Du vet vad du vill ha och skaffar det. Ingenting hindrar dig.
Du får det att låta banalt.
Du är en studie i beundransvärda egenskaper.
Det visste jag redan.
Du handlar raskt. Inga onödiga förberedelser.
Kyssen var inte bara trevlig, den var effektiv därtill.
Man ska inte slösa tid på oväsentligheter.
Bjuda mig på frukost, ta en simtur och nu den här utflykten...
Fröken Stevens, du är en på miljonen.
Det var en rutinmässig komplimang, men jag tror dig.
- Får jag ställa en personlig fråga? - Det hoppas jag att du gör.
Vad vill du få ut av att vara trevlig mot mig?
- Mer än du kan erbjuda. - Jag vet.
Du är i Europa för att köpa en make.
- Min drömman är inte till salu. - Det utesluter mig.
Du har rätt. Jag vill ha en självständig kvinna.
En sån kvinna får man inte, hon måste erövras.
- Med nån speciell metod? - Ja.
Men du måste upptäcka den själv.
- Är du säker på att det är rätt adress? - Den är med på listan.
Låt mig se.
Vi tar en titt på trädgården. Det är onödigt att störa folk.
Varför äger inte ni ett sånt här ställe?
Palats är för kungligheter. Vi är vanligt folk med ett bankkonto.
Nu låter du som din mor.
Vi är ganska lika bortsett från ålder och grammatik.
Och smycken. Du bär aldrig några.
Jag ogillar kalla ting mot min hud.
- Uppfinn några heta diamanter. - Jag föredrar mer påtaglig spänning.
- Vad är det mest spännande du vet? - Det vet jag inte än.
Skulle vi inte gå till trädgården?
Jag tittade på arkitekturen. Från sekelskiftet, eller hur?
Du har aldrig nämnt din fru.
- Jag har aldrig haft tid att gifta mig. - Du verkar ha gott om tid nu.
Eller kom du hit för att samla reseminnen -
- som den där fransyskan du simmade ut till?
- Du är ute efter en make, trots allt. - Det där var inte svartsjuka...
...bara besvikelse över din begränsade fantasi. Franska tonårsflickor!
Du charmade henne säkert - en stor, stilig timmerman från Amerika.
Du sa säkert att du bara hade sekvojaträd.
Det där låter som svartsjuka. Skäms inte, släpp fram det bara.
- Du är ganska självbelåten. - Jag släcker eld med eld.
- Fröken Stevens? - Ja, herr Burns?
- Vet du vad jag tycker? - Om vadå?
- Om dig. - Det bryr jag mig inte om.
Berätta.
Du är en osäker, bortskämd kvinna som är van att attrahera män.
Du vet inte om de attraheras av dig eller av dina pengar.
- Det får du kanske aldrig veta. - Nåt mer?
Du behöver något som jag varken har tid eller lust att ge er.
Och vad skulle det vara?
Två veckor vid Niagarafallen tillsammans med en bra karl.
Jag är hungrig. Ska vi öppna picknickkorgen?
Inte förrän vi kommer till rastplatsen.
- Som du har valt ut. - Som jag har valt ut.
- Är det långt dit? - Några kilometer.
- En avsides, ostörd plats? - Givetvis.
Varför kryper vi då fram?
Det är precis vad jag tänkte.
Nej, en höna! Ja, höna. Höna... Höna.
- Sakta ner. - Ska vi låta dem ta oss?
- Vilka då? - Polisen som följer efter dig.
Följer polisen efter mig?
Ja, polisen följer efter dig. John Robie, "Katten".
Vilken underbar dag! Är det inte världens vackraste plats?
Titta på himlens och havets färger-
-och på de rosa och gröna husen.
Tänk på alla de hustak ni kunde hoppa över.
- Vad kallade du mig för? - John Robie.
Juveltjuven som kallas Katten. Jag läste om dig i tidningen.
Du kanske läste om Katten...
Var inte du hungrig? Picknickkorgen ligger i kofferten.
Du kan förneka det, så får jag nöjet att påpeka hur klurig jag är.
Eftersom jag inte är herr Robie, utan herr Burns -
- finns det inget att förneka. Men tala gärna om hur klurig du är.
- Det första jag lade märke till... - Låt inte så självgod!
Jag har aldrig fångat en tjuv förut. Det är stimulerande, som att...
Som att ta ett varmt bad?
Första gången jag såg dig var på stranden i Cannes.
Du simmade iland från en motorbåt som den där fransyskan körde.
- Har du en öppnare? Tack. - Ett lår eller ett bröst?
Välj du.
Det var två dagar innan herr Conrad Burns dök upp-
-direkt från Amerika.
- Simmade du? - Naturligtvis.
Var snäll och låt inte som herr Burns.
- Jag kan bara vara mig själv - Var dig själv då, John.
- Jag föredrar Conrad. - Du måste skämta.
Det är på tiden att du kallar mig för Francie.
Man har försökt stjäla mammas juveler förut.
När jag läste om... dig... i tidningen - - det var bara en liten notis -
- visste jag att du skulle lägga märke till mamma.
Jo, men det var för att jag tyckte om henne.
- Än så länge, fröken Stevens... - Francie.
- Har du inte sagt något klurigt. - Vänta bara.
Sen upptäckte jag något anmärkningsvärt.
Du tittade bara på min mamma och aldrig på mig.
- Jag kysste dig ju. - Det var jag som kysste dig.
- Jag tittade inte på henne då. - Du tänkte på henne.
- Annars hade du inte låtit mig gå. - Jag är en gentleman.
En råbarkad timmerman från nordvästra USA?
Jag borde kanske ropa "Fallande träd!" emellanåt.
Och nu kommer vi till det kluriga... Du är inte övertygande, John.
Du beter dig som en amerikan i en engelsk film.
Du talar inte som amerikanska turister gör.
Guideböckerna skriver att man inte ska bete sig som en turist.
Du pratar aldrig om affärer, baseball eller teve-
-eller lönestopp eller senatförhör.
Jag lämnade Amerika för att glömma sånt.
Du är inte tillräckligt amerikansk för att lyckas.
- Hur länge sen var det? - Sen vadå?
- Sen du var i Amerika. - Fyra, fem dagar sen.
- Och Oregon? - Två-tre dagar innan dess.
Säg tre lövträd som växer i nordvästra USA.
Du är väldigt trevlig, men du har alltför livlig fantasi.
Sånt prat kan få mig att hamna i fängelse för något jag inte gjort.
Ska du råna mamma eller någon annan?
- Någon annan! - Så bra, mamma gillar dig.
Lady Kanton borde bli vår nästa stöt. Är hon med på din lista?
Kentonjuvelerna är ju berömda. Jag kan hennes villa utan och innan.
- Jag vet vad du säger härnäst. - Katten har fått en kattunge.
- När ska vi börja? - Prata inte sådär.
- Du lämnar fingeravtryck på min arm. - Jag är inte John Robie, Katten.
Varför följer polisen efter dig? Visa mig listan.
Sanfords villa ska inte hyras ut. Jag ska dit på fest nästa vecka.
Du har ett fast grepp. En inbrottstjuv behöver det.
Det var därför du ville åka upp hit.
Vi tar en drink klockan åtta och äter middag på mitt rum.
Vi får prata om det då.
Jag kan inte. Jag ska till kasinot och se på fyrverkerier.
Det är bättre utsikt från mitt rum.
Jag har träff med en annan.
Vart du än går, tänker jag låta ropa på Katten John Robie.
Klockan åtta... och kom i tid.
- Jag har ingen bra klocka. - Stjäl en.
Jag kunde inte tala med dig förut. Jag visste inte ditt nya namn.
Vad gjorde du vid Sanfordvillan?
Jag levererar maten till galafesten. Jag inspekterade köket.
Jag frågade inte vad du gjorde där. Förarbete för er del också?
Många kvinnor kommer, rikligt med juveler.
- Det perfekta lockbetet. - Något som Katten inte kan motstå.
- Och dina grabbar kommer dit. - Självklart.
De hotade med att sätta dit mig.
Det är de alltför upptagna för.
- Se till att de förblir det. - Adjö, Robie.
Förresten, vem var den söta amerikanskan?
Ta med henne till min restaurang på middag.
- Inte ikväll. Hon har planer för oss. - Snart.
Man ser fyrverkerierna mycket bättre om man släcker Ijuset.
Du får nog se en av Rivierans mest hänförande sevärdheter.
- Jag talade om fyrverkerierna. - Det antog jag.
Såsom du tittade på mitt halsband, var jag inte säker.
Du har velat kommentera det hela kvällen.
- Har jag stirrat på det? - Nej, du har försökt undvika det.
Kan jag ta en konjak? Vill du ha en?
Nej, tack. Vissa kvällar behöver man inte dricka.
Blir du inte nervös av att vistas så nära diamanter utan att få röra vid dem?
Nej.
Som en alkoholist utanför en bar på valdagen.
- Jag vet inte hur det känns. - Okej.
Du har studerat ritningarna, utarbetat en plan -
- tagit på dig mörka kläder och tysta skor, och kanske svärtat ansiktet.
Över taken, nerför gaveln och fram till rätt lägenhet... och fönstret är låst.
All upprymdhet förvandlas till frustration. Vad skulle du göra?
Jag skulle gå hem och sova.
Bytet ligger mitt framför näsan, men du kommer inte åt det.
Genom fönstret ser du stenarna glittra.
- Någon sover och andas tungt. - Jag skulle gå hem och sova.
Skulle du inte ta en glasskärare eller vadsomhelst för att få det du vill-
-när det låg där och väntade på dig?
- Glöm det. - Alkohol trubbar av sinnena.
Hörseln också, om jag har tur.
Vita diamanter med diskreta platinadetaljer.
Juveler intresserar mig lika mycket som politik, modern poesi-
- och äventyrslystna kvinnor, det vill säga inte alls.
Håll det här halsbandet i handen och säg mig att du inte är Katten Robie.
Du ska göra inbrott i villan som vi spanade in i eftermiddags, eller hur?
Jag antar att "inbrott" låter förlegat. Du skulle väl säga "intjack"?
Oroa dig inte. Jag håller tyst.
- Har du nånsin varit hos psykiatern? - Försök inte byta ämne.
Sanfords gala nästa vecka är det perfekta tillfället.
Alla betydelsefulla personer kommer. Jag ordnar en inbjudan.
Det är 1700-talsmaskerad.
Där kommer finnas juveler värda tusentals dollar.
Några gäster stannar hela helgen. Vi gör det ihop. Vad tycker ni?
Mitt svar är inte rumsrent.
Ge upp. Erkänn din identitet.
Jag kan se vad du tittar på.
Titta, John. Håll dem.
Diamanter, det enda här i världen som du inte kan motstå.
Sen kan du säga att du inte förstår vad jag pratar om.
Har du någonsin fått ett bättre erbjudande?
- Det är det tokigaste av dem alla. - Bara du är nöjd.
Du vet lika väl som jag att halsbandet är oäkta.
Men det är inte jag.
- Ge dem till mig. - Vad syftar du på?
Ge mig mammas juveler.
Jag har dem inte.
Vänta lite.
- När hände det? - När jag sov.
- Vi letar efter dem. - De kan bara vara här.
Varsågod att se efter.
Berättade Francie vad som hänt?
Ja, hon söker igenom mitt rum.
- Men hon visste ju redan var de var. - Får jag titta i ert rum?
Om det hjälper. Vi borde ringa polisen och hotelldirektören.
Kan jag få titta först?
Mig gör det inget om ni inte hittar något.
Varför säger ni så?
Jag är trött på dem. Det är mer spännande att få dem stulna.
Ni har inget att förlora så länge Hughson ger er ersättning.
Annars skulle jag väl inte ta det så lätt.
Varför misstänker Francie er, herr Burns? En enkel skogshuggare från Oregon!
Det är det sista jag är, fru Stevens. Mitt riktiga namn är John Robie.
Jag var en juveltjuv, för flera år sen.
- Vilken underbar överraskning! - Jag är inte riktigt lika entusiastisk.
- Var förvarade du grejerna? - I lådan därborta.
- Akta fingeravtrycken. - Det finns inga.
- Tog de alltihop? - Alltihop.
Francie måste ha vetat hela tiden.
Hon gissade idag. Ni måste sova hårt.
Det gör jag.
Han kom in genom lufttrumman.
Om ni inte är herr Burns, varför kallar ni er det och inte...
- Hur var det andra namnet? - John Robie. Fru Stevens...
- Ingen låter er leva ett hederligt liv. - Inte ens polisen.
Mamma, prata inte med honom.
Rör inget. Ni får inte förstöra ledtrådarna.
Det finns inga. Han kom in genom lufttrumman och tog sig ut samma väg.
- Du vet hur han tog sig in. - Hittade du något i mitt rum?
- Det gjorde jag allt. - Inget som var din mammas.
Det gav du till din medbrottsling.
Men herr Burns, som är amerikan, har bara franska kläder.
Jag hittade en lista över alla på Rivieran som äger dyrbara juveler.
Hör här vad det står om
Vad hjälper det? Du är redan genomskådad.
Jag ringde polisen och berättade vem du är och vad du gjorde ikväll.
Alltihop? Grabbarna på stationen fick sig nog ett gott skratt.
Han är inte Bums. Han är en juveltjuv som kallas för Katten.
Vad gör han här om han redan har prylarna?
- Han återvänder till brottsplatsen. - Kärlek är väl inget brott.
Robie är en riktig karl och ingen sillmjölke som dina andra karlar.
- Skärp dig, mamma. - Så pyttsan heller.
Varför tror du att vi flyttade så ofta? Din far var en svindlare -
- men en älskvärd sådan. Här har vi hans överman i alla avseenden.
Tack ska ni ha.
Jag har rest jorden runt med dig för att skydda dig från typer som han.
Det är uppenbarligen ett trevligt jobb...
Hon har inget sunt förnuft.
Tyst med dig! Varför är du upprörd om jag inte är det? De var försäkrade.
Var ska vi börja?
I fängelset!
- Var är han? - Vem?
- John Robie. - Har aldrig hört talas om honom.
Mamma, din bok är uppochnervänd.
Man är oskyldig tills skuld har bevisats.
- Bevisats! - Det blir enkelt.
Det retar dig att han inte låter sig lindas runt ditt finger.
Han lurades oss bägge två.
Du borde skickas tillbaka till skolan.
- De kan banka lite vett i dig. - Han är en simpel tjuv.
- Vad stal han från dig egentligen? - Mamma!
Du ska få höra ett och annat om livet och om John Robie.
Sätt dig ner innan jag trycker ner dig!
...få er alla avskedade! Ni är ett uruselt team!
Etthundra storvuxna karlar avdelade att bevaka en enda man!
Skynda på!
Men vad kan vi säga mer? Vi vet inte vem det är!
Du har alltså bara fiskat i tre dagar?
Tala tystare. Tror ni fortfarande att jag gjorde Stevens-stöten?
Jag gjorde det. Men ni skulle inte ha kallat på mig om ni vore skyldig.
Tack ska ni ha.
Varför har ni lämnat gömstället?
- Jag behöver er hjälp. - Jag behöver er hjälp mer.
Mina chefer på Londonkontoret...
Jag kan kanske lösa alla era problem.
- Det vore för bra för att vara sant. - Jag har bevakat en villa.
- Vilken? - Sydamerikanerna Silvas ställe.
Någon annan bevakar den också, men jag vet inte vem.
- Har han sett er? - Förmodligen.
Jag vill gillra en fälla åt honom. Jag behöver polisens hjälp.
Jag kan inte be dem.
- Hur vet ni att han kommer? - Någon gav den här till Germaine.
Det är på franska. Vad står det?
"Håll er undan från Silvas villa. Det är min kväll, inte er. "
- Vem gav den till Germaine? - Den låg i hennes torgkorg.
Övertyga Lepic att skicka dit poliser strax efter midnatt.
- Ska ni dit? - Givetvis.
Meddelandet var ett lockbete. Någon vill att ni ska vara där.
- Det vet jag. - Kanske för att döda er.
- Kan ni prata med Lepic? - Okej.
Men om den här Katten inte dyker upp -
- kanske polisen tar er istället och då slutar det illa.
Om jag följer med, är jag ert alibi.
Ni må få rabatt på försäkringar, men varför vara dumdristig?
Här! Det är Robie!
Det är Foussard, sommelier på Bertanis restaurang!
Nästan alla i Philadelphia läser "The Bulletin".
Vänta ett tag.
- Vadan denna uppståndelse? - Fasadklättraren är död.
John Robie?
Nej, någon som hette Foussard, en sommelier.
Du lär få be om ursäkt på två språk.
Är ni säker på att Foussard var Katten?
Vi tänker inte ändra uppgifterna.
- Det är inte svar på frågan. - Det är det enda jag kan ge.
En sak till, Lepic. Det här är en check på 280000 dollar.
Det är nästan 92 miljoner francs. Eftersom ni har dödat Katten...
Det var hans eget fel. Han flydde från rättvisan.
Jag har ombetts att betala ut fru Stevens försäkringspengar.
Jag vill ogärna göra det om juvelerna snart kommer tillrätta.
- Det kommer att ta tid. - Flera århundraden.
Jag kom för att gratulera till infångandet.
Slutet gott, allting gott. Tidningarna tick sina rubriker, turisterna kan andas ut.
Ni fick publicitet, Lepic, och lovord från Paris.
Nästan alla fick ut något, utom Hughsons bolag.
- Men det har de väl råd med? - Det har minskat tillgångarna.
Stackars Foussard. Det kunde man inte tro, en sommelier.
En familjefar... med träben.
Visste ni inte det? Han förlorade det i kriget. Visst är det märkligt?
En man med träben klättrar uppför väggar, smidig som en katt.
- Stämmer det? - Han hade nog ett dåligt ben.
Det var finkänsligt att utelämna det i tidningarna.
Jag ska gå på begravningen och ge honom en sista hälsning.
Och få en skymt av den riktiga Katten, som lär spinna högt.
- Vet ni vem den riktiga Katten är? - Ja.
- Säg det till polismästaren. - Han skulle inte tro mig.
- Jag då? - Ni skulle ha svårt för att tro mig.
När jag fångar Katten på ett tak, med händerna fulla av diamanter...
Ni går fri för att jag spred den här historien.
Om jag fångar er på ett tak, så ringer jag dem igen.
Det var allt jag ville veta, Lepic. Adjö.
- En otrevlig historia, Robie. - För att det inte var jag som dog?
Stackars Danielle. Jag tycker så synd om henne.
Jag håller ett öga på henne.
Vad hände med bytet?
Det är en gåta. Polisen har letat överallt.
- En vacker dag dyker det upp. - Killarna är skyldiga dig ett stort tack!
- För vadå? - Du vet...
...för att du riskerade fängelse för att ta fast Katten.
Jaså, det...
Men du har inget att klaga över.
Vad syftar ni på?
Amerikanskan, vad heter hon?
Menar du Frances Stevens?
Vilken tur!
En vacker kvinna är kär i dig. Hon är rikare än du kunnat drömma om.
- Jag har rika drömmar. - När ska du åka till Amerika?
Ska jag åka dit?
Du begår ett stort misstag om du inte gifter dig med henne-
-och återvänder till ditt hemland.
Vi kan prata om det på Sanford-galan, när du har en stund över.
- Du är inte bjuden. - Det blir jag.
- Vad ska du ha för dräkt på dig? - Något som förvånar dig.
Lycka till.
Jag avbryter er Fader. Det här är inte en publik tillställning!!
Vem iniviterade dig? Ingen!
Om det inte var för dig skull min far fortfarande vara vid liv!
Du är bara en kall cynisk mördare.
Mördare! Det är ditt fel att han är död!
Snälla Danielle. Ställ inte till en scen. Du har fel.
Ni är bara en samling fega stackare. Om ingen säger det så gör jag!
Försvinn! Försvinn härifrån! Mördare, tjuv, mördare!
John?
- Ska du göra det svårt för mig? - Inte alls, du är säkert ledsen.
Det vet du. Jag hade ingen aning om hur jobbigt du hade det.
Vad har du för planer nu?
- Nu? - Nu när Katten är död.
Foussard var inte Katten. Han hade ett träben.
- Försökte han inte råna en villa? - Han försökte inte råna utan döda... mig.
- Varför då? - Jag var Katten på spåren.
- Vem dödade honom? - Får jag reda på det, så säger jag till.
- Hej då, Francie. - Varför bryr du dig?
- Sanningen är min hobby. - Låt mig få hjälpa dig.
Nej tack. Du har bett om ursäkt. Nu kan vi nonchalera varandra.
Jag misstog mig på dig, tror jag. Du kan ha misstagit dig på mig också.
Det lär jag aldrig få veta.
- Ursäkta mig... - Jag ursäktar inte dig!
Jag är förälskad i dig.
- Det var dumt sagt. - Var det?
- Ord är som leksaker för er. - De var det.
- Jag har ett spännande förslag. - Jag är inte på humör just nu.
Skaffa mig en inbjudan till Sanford-galan.
- Du måste klä ut dig, det är maskerad. - Vad ska du ha på dig?
Ludvig XV. Mamma och jag köpte dem i Paris.
Jag ringer om ett par dagar.
Du undrar varför jag vill gå?
Jag tror jag vet.
Jag tänkte att du ville se en riktig inbrottstjuv i farten.
Blir det farligt?
Inte för turister.
Vi är inne! Män utan kvinnligt sällskap måste vara poliser.
- Mina nerver behöver en drink. - Dina nerver och din mamma.
- Godkväll, herr Bertani. - Ett glas champagne till polismästaren?
Såvida ni inte dricker när ni är i tjänst.
Jag dricker inte när jag är ledig!
Skål!
Där är de, polismästare Lepic och en av hans män.
Peruker, pantalonger och plattfötter.
Min medicin! Jag får halsbränna utan den.
- Var har du lagt den? - På rummet. Den är i min handväska.
- Var snäll och hämta dem, John. - Med nöje.
- Mamma! - Jag sa ju bara..
Det spelar ingen roll.
Såg du Robie?
Berätta för de andra vad han har för dräkt. Och tappa inte bort honom!
- Vad är det? - Robie, Katten, är här.
- Här? - Ja. Han har precis gått till rummen.
Var inte orolig. Vi håller ögonen på honom.
Tack, vännen.
Ska vi dansa?
- Har ni Bourbon? - Ja frun.
Gå ut på balkongen. Och bevaka fönstret.
Jag hoppas att Londonkontoret uppskattar allt jag gör för dem.
Jag har så ont i fötterna.
Mamma var en riktig aktris ikväll.
Hon spelade bra. Medicin...
Jag trodde inte att din plan skulle fungera, men det gjorde den.
Jag tror vi kan slappna av nu. Ni kan ta av er perukerna.
Jag tänkte att det var du den dagen din far dog! Han kunde inte klättra-
-och du har alltid gjort grovgörat åt honom ända sen du var liten!
Kom ner Robie!
Kom ner Robie, annars skjuter vi!
Skynda, kom hit. Ta fram din pistol.
- Han är inte Katten. - Vad gör han då på taket?
- Ert jobb. - Jag ser vad jag ser.
- Skjuter ni honom, så... - Jag visste den här dagen skulle komma.
Han är inte ensam!
Sluta skjut.
- Dra upp mig! - Skrik inte, det gör mig nervös.
- Släpp mig då! - Som du vill.
Det är fullsatt. Föreställningen kan börja.
- Vilken föreställning? - Berätta vem som är vem.
Snälla, jag tappar taget-
- Jag kan hålla dig i 30 sekunder. - Jag gjorde det åt pappa.
Det vet jag redan. Berätta det för dem därnere.
- Jag ska döda dig. - Berätta för dem.
Jag jobbade för min pappa! Snälla!
- Din pappa är död. Vem mer? - Ingen.
Jag börjar tappa greppet.
Berätta vem som låg bakom det. Vem visste mer om mig än jag själv?
- Bertani låg bakom det hela. - Berätta för dem därnere!
- Bertani låg bakom det! - Så där, ja.
Nu, snälla, jag dör!
- Vem körde hit dig? - Polisen.
Vi hade hunnit ifatt dig om inte klänningen fastnat i växelspaken.
- Jag sa ju precis adjö. - Så snabbt du kunde.
- Tackade jag dig inte? - Artigt.
Du hade så bråttom iväg att du nästan sprang!
Jag hade mycket att göra här uppe.
Ville du inte erkänna att du inte klarar allt på egen hand?
Att du behövde en kvinnas hjälp?
Att du är inte en sån ensamvarg som du tror?
Jag hade inte klarat det utan dig. Jag behövde en kvinnas hjälp.
Jag antar att jag inte är en sån ensamvarg som jag trodde, Francie.
Jag ville bara höra dig säga det. Tack.
- Adjö. - Adjö.
Så det är här du bor. Mamma kommer att älska det här stället!
Översättning: Charlotte Dahlberg
Korrigeringar och fransk dialog: snasl
Ansvarig utgivare: Ulf Rennstam